Handbook:Parts/Installation/System/cs

O fstab
Všechny diskové oddíly používané systémem musí být v Linuxu uvedeny v souboru. Tento soubor obsahuje přípojné body těchto oddílů (kde lze vidět strukturu souborového systému), způsob jak mají být připojeny a s jakými volbami (zda mají být připojeny automaticky či nikoli, zda mohou být připojeny uživateli, atd.).

Vytvoření souboru fstab
Soubor používá syntaxi podobnou tabulce. Každý řádek obsahuje šest polí oddělených prázdným prostorem (mezerou, tabulátorem nebo jejich kombinací). Každé pole má svůj vlastní význam:


 * 1) První pole zobrazuje blokové speciální zařízení nebo vzdálený síťový souborový systém, který má být připojen. K dispozici je několik identifikátorů uzlů zařízení blokových speciálních zařízení, včetně cesty k souboru zařízení, popisky souborového systému, UUID a popisku oddílu s UUID.
 * 2) Druhé pole označuje přípojný bod, kam má být diskový oddíl připojen.
 * 3) Třetí pole zobrazuje systém souborů oddílu.
 * 4) Čtvrté pole zobrazuje volby používané programem  chce-li oddíl připojit. Každý souborový systém má vlastní volby připojení. Uživatelům se doporučuje přečíst si manuálovou stránku  pro kompletní přehled. Více voleb připojení se odděluje čárkami.
 * 5) Páte pole používá utilita dump k určení toho, zda je potřeba oddíl zálohovat. Hodnota může být obvykle ponechána na 0 (nula).
 * 6) Šesté pole používá nástroj  k určení toho, v jakém pořadí budou souborové systémy kontrolovány, nebyl-li počítač řádně vypnut. Kořenový souborový systém by měl mít hodnotu nastavenu na 1, zbytek na 2 (nebo 0, pokud není třeba souborový systém kontrolovat).

Ve zbytku tohoto textu používáme jako diskové oddíly základní soubory blokových zařízení.

Filesystem labels and UUIDs
Both MBR (BIOS) and GPT include support for filesystem labels and filesystem UUIDs. These attributes can be defined in as alternatives for the  command to use when attempting to find and mount block devices. Filesystem labels and UUIDs are identified by the LABEL and UUID prefix and can be viewed with the command:

Because of uniqueness, readers that are using an MBR-style partition table are recommended to use UUIDs over labels to define mountable volumes in.

Popisky oddílů a UUID
Uživatelé, kteří šli cestou GPT mohou definovat diskové oddíly v několika robustnějšími metodami. Popisky oddílů a UUID oddílů  lze použít na zařízeních zformátovaných pomocí GPT jako jedinečné identifikátory oddílů blokových zařízení. Popisky a UUID mohou být rychle zobrazeny v terminálu spuštěním příkazu :

Pro popisky to ne vždy platí, ale použití UUID k identifikaci oddílu v poskytuje garanci, že zavaděč nebude zmaten při hledání určitého oddílu i v případě, že soubor blokového zařízení se změní. Použití starších výchozích souborů zařízení k definování oddílů v  je v systémech, které jsou často restartovány nebo jsou do nich pravidelně přidávána nebo z nich odstraňována SATA zařízení.

Pojmenování blokových zařízení je závislé na několika faktorech (jako je například způsob a pořadí zapojení disků do systému). Vycházeje z tohoto tvrzení, pokud nehodláte neustále přehazovat uspořádání disků, použití výchozích souborů blokových zařízení je jednoduchým a přímočarým přístupem.

Přidejte pravidla týkající dříve rozhodnutého schématu rozdělení oddílů a přidejte pravidla pro zařízení jako jsou CD-ROM mechaniky a samozřejmě také ostatní pro oddíly nebo zařízení, jsou-li použity.

Níže je poněkud širší příklad souboru :

Použitím hodnoty  ve třetím poli, příkaz  donutíme hádat použitý souborový systém. To se doporučuje pro výměnná média, která mohou být vytvořena s jedním z několika souborových systémů. Volba  ve čtvrtém poli umožňuje připojení CD běžným uživatelům.

Pro zlepšení výkonu bude chtít většina uživatelů přidat k volbám připojení možnost, výsledkem čehož je rychlejší systém, jelikož nejsou zaznamenávány časy přístupu (které nejsou obecně potřeba). To se doporučuje také pro uživatelé disků bez mechanických součástek (SSD), kteří by měli rovněž zapnout volbu připojení  (v současnosti pouze u ext4 a btrfs), která umožní funkci příkazu.

Soubor pečlivě zkontrolujte, uložte, ukončete editor a pokračujte.

Informace o hostiteli a doméně
Jedním z rozhodnutí, které musí uživatel učinit je pojmenování svého počítače. To vypadá jednoduše, ale spousta uživatelů má problémy najít odpovídající jméno svého počítače. Abychom vše urychlili, vezměte na vědomí, že toto rozhodnutí není konečné - může být později změněno. V níže uvedených příkladech je jako jméno hostitele použito "tux" v doméně "homenetwork".

Dále, pokud je třeba mít doménové jméno, nastavte jej v souboru. To je třeba pouze v případě, že vám to řekne váš ISP nebo správce sítě, nebo pokud má síť DNS server, ale ne DHCP server. Pokud systém získává dynamickou IP adresu a konfiguraci sítě prostřednictvím DHCP.

Pokud je použita doména NIS (uživatelé, kteří neví o co jde, ji nastavovat nepotřebují), definujte je také:

Nastavení sítě
Během instalace Gentoo Linuxu byla síť již nastavena. Nicméně pouze pro instalační CD samotné, ne pro nainstalované prostředí. Nyní dojde ke konfigiraci pro nainstalovaný Gentoo Linux.

Veškeré informace o síti se zachycují do souboru. Použítá jasnou, i když možná neintuitivní syntaxi. Ale nebojte, vše je níže vysvětleno. Plně komentovaný příklad, který pokrývá mnoho rozličných konfigurací je k dispozici v souboru.

Nejprve nainstalujte :

Ve výchozím stavu se používá DHCP. Aby fungovalo, je třeba instalovat DHCP klienta. To je popsáno v Instalaci nezbytných systémových nástrojů.

Pokud potřebujete nastavit síťové připojení z důvodu zvláštních voleb DHCP nebo proto, že DHCP není vůbec použito, otevřete soubor :

Nastavte jak config_eth0, tak i routes_eth0 , aby obsahovaly IP adresu a informace o směrování:

Pro použití DHCP, definujte config_eth0 :

Laskavě si přečtěte, kde jsou vypsány všechny dostupné volby. Stejně tak si určitě přečtěte man stránku DHCP klienta, pokud je nutné nastavit určité volby DHCP.

Pokud má systém několik síťových rozhraní, může shora uvedené kroky opakovat pro config_eth1, config_eth2 atd.

Nyní konfiguraci uložte, opusťte editor a pokračujte.

Automatický start sítě při náběhu
Aby byla síťová rozhraní při náběhu systému aktivována, je potřeba je přidat do výchozí úrovně běhu.

Pokud má systém více síťových rozhraní, pak musí být vytvořeny odpovídající soubory, stejně jako jsme to provedli s.

Pokud po naběhnutí systému zjistíme, že předpoklad o názvu síťového rozhraní (nyní používáme ) byl špatný, proveďte následující kroky k nápravě:


 * 1) Aktualizujte v souboru  správné názvy rozhraní (jako je   namísto  ).
 * 2) Vytvořte nový symbolický odkaz (jako je ).
 * 3) Odstraňte starý symbolický odkaz.
 * 4) Přidejte nový do výchozí úrovně běhu.
 * 5) Odstraňte předchozí použitím.

Soubor hosts
Dále dejte počítači informaci o síťovém prostředí. Ty se vkládají do a pomáhají přeložit názvy hostitelů na IP adresy, které nejsou přeloženy jmenným serverem.

Uložte, opusťte editor a pokračujte.

Volitelné: zprovoznění PCMCIA
Uživatelé PCMCIA nechť nainstalují balíček.

Heslo root
Pomocí příkazu nastavte root heslo.

Účet root je v Linuxu všemocný, tudíž si vyberte silné heslo. Později vytvoříme další účty běžných uživatelů pro každodenní používání.

Konfigurace init a bootování
Gentoo (alespoň pokud používáme OpenRC) používá k nastavení služeb, spuštění a vypnutí systému. Otevřete a užijte si čtení komentářů v tomto souboru. Projděte si nastavení a proveďte změny, kde je to potřeba.

Dále otevřete soubor ke změně nastavení klávesnice. Upravte jej k nastavení správné klávesnice.

Zvláštní pozornost věnujte proměnné keymap. Pokud vyberete špatné rozložení, budou výsledkem psaní na klávesnici různé podivnosti.

pro nastavení hodin nakonec upravte soubor. Změňte jej dle vašich preferencí.

Pokud hardwarové hodiny nepoužívají UTC, je nezbytné v souboru nastavit. V opačném případě může systém vykazovat posouvání hodin.