Handbook:Parts/Blocks/DesigningPartitionScheme/cs

== Návrh rozdělení oddílů ==

Jak mnoho a jak veliké?
Počet oddílů je vysoce závislý na prostředí. V případě velkého množství uživatelů je radno mít adresář oddělený z důvodu zvýšené bezpečnosti a snadnějšího zálohování. Pokud je Gentoo instalováno jako mailový server, pak by měl být adresář oddělen, jelikož maily jsou uloženy uvnitř adresáře. Správná volba systému souborů pak může maximalizovat výkon. Herní servery budou mít oddělený adresář, jelikož většina herních serverů se instaluje do něj. Důvod je stejný jako u adresáře : bezpečnost a zálohy. Ve většině situací je třeba mít adresář velký, nejenže bude obsahovat většinu aplikací, ale strom Portage samotný zabere nejméně 500 MB, nezahrnuje v to další zdroje, které jsou v něm uloženy.

In most situations on Gentoo, and  should be kept relatively large in size. hosts the majority of applications available on the system and the Linux kernel sources (under ). By default, hosts the Gentoo ebuild repository (located at ) which, depending on the file system, generally consumes around 650 MiB of disk space. This space estimate excludes the and  directories, which will gradually fill with source files and (optionally) binary packages respectively as they are added to the system.

Jak vidno, vše ponejvíce závisí na tom, jakého cíle chce administrátor dosáhnout. Oddělené oddíly nebo svazky mají následující výhody:


 * Vyberete nejlepší systém souborů pro každý oddíl nebo svazek
 * Systému nemůže dojít volné místo na disku, pokud bude jediný nefunkční nástroj neustále zapisovat soubory na oddíl nebo svazek
 * Kontrola systému souborů je v případě potřeby časově zkrácena, jelikož kontroly lze činit paralelně (ačkoli tato výhoda se týká spíše více disků než více oddílů).
 * Bezpečnost může být zvýšena připojením některých oddílů v režimu pouze pro čtení, s volbou  (setuid bity jsou ignorovány),   (spouštěcí bity jsou ignorovány) etc.

Nicméně mnohost oddílů má také nevýhody. Pokud nejsou správně nakonfigurovány, systém může skončit s velkým množstvím volného místa ne jednom oddíle a žádným na jiném. Další nepříjemností je to, že oddělené oddíly - zvláště u důležitých přípojných bodů jako je nebo  - často vyžadují od administrátora, aby startoval s pomocí initramfs a připojil oddíl ještě před startem zaváděcího skriptu. Ne vždy je to však pravidlem a výsledky se mohou lišit.

U SCSI a SATA platí limit 15 oddílů, pokud disk nepoužívá popisky GPT.

A co swap?
Neexistuje perfektní hodnota pro swap oddíl. Účelem swapu je poskytnout úložiště na disku v případě, že interní paměť jádra je pod tlakem. Swap umožňuje jádru přesunout stránky paměti, které nejspíše nebudou v krátkém časovém okamžiku potřebné na disk (swap nebo page-out) a paměť tak uvolnit. Samozřejmě pokud je tato paměť opět potřeba, je nutné tyto stránky opět vložit zpět do paměti (page-in), což zabere nějaký čas (jelikož disky jsou oproti vnitřní paměti pomalé).

Pokud systém nebude spouštět aplikace náročné na paměť nebo pokud má k dispozici hodně paměti, pak pravděpodobně nepotřebuje mnoho prostoru pro swap. Swap je však také používán pro uložení veškeré paměti v případě uspání. Pokud systém bude potřebovat uspávat, pak bude potřeba většího prostoru pro swap, obvykle nejméně v množství paměti instalované v systému.