Handbook:Parts/Installation/Kernel/cs

Instalace zdrojových kódů
Základ, kolem něhož jsou vybudovány všechny distribuce, je jádro Linux. Je to vrstva mezi uživatelskými programy a systémovým hardwarem. Gentoo nabízí svým uživatelům několik možný zdrojů jádra. Celý seznam s popisem je dostupný na stránce Přehled jader.

Pro systémy založené na Gentoo doporučuje balíček.

Vyberte vhodné jádro a nainstalujte je pomocí :

Tím nainstalujete zdrojové kódy jádra do, v němž bude symbolický odkaz ukazovat na nainstalované zdrojové kódy jádra:

Nyní je čas nakonfigurovat a sestavit jádro. K tomu lze přistoupit dvěma způsoby:


 * 1) Jádro se konfiguruje a sestaví ručně.
 * 2) K automatickému sestavení a instalaci jádra Linux se použije nástroj zvaný.

Ruční konfiguraci vysvětlíme jako výchozí volbu, protože se jedná a nejlepší cestu jak vyladit prostředí

Úvod
Ruční konfigurace jádra je často vnímána na jako ta vůbec nejsložitější procedura, kterou musí uživatel Linuxu provádět. Nic není dál od pravdy - po konfiguraci několika jader si málokdo vzpomene, že to kdy bylo složité ;)

Nicméně jedno je pravdou: při manuální konfiguraci je nutné znát systém. Většinu informací získáte nainstalováním balíčku, který obsahuje příkaz :

Dalším zdrojem informací o systému je spuštění, po němž uvidíte jaké moduly jádra používá instalační CD, čímž můžete získat indicii o tom, co povolit.

Nyní přejděte do adresáře se zdrojovým kódem jádra a spusťte příkaz. Po něm na vás vyskočí obrazovka s konfiguračním menu.

Konfigurace jádra Linux má mnoho a mnoho sekcí. Nejprve si vypišme ty volby, které musejí být aktivovány (jinak by Gentoo nefungovalo nebo nefungovalo správně bez dodatečného poladění). Na Gentoo wiki máme k dispozici také Průvodce Gentoo nastavením jádra, který vám může poskytnout další pomoc.

Aktivace vyžadovaných voleb
If you are using, we strongly recommend you enable the Gentoo-specific configuration options. These ensure that a minimum of kernel features required for proper functioning is available:

Naturally your choice in the last two lines depends on your choice of init system (OpenRC vs. Systemd).

If you are using, you will have to find the required options on your own.

Zajistěte, že všechny ovladače nezbytné pro zavedení systému (jako je řadič SCSI atd.) jsou sestaveny jako součást jádra a ne jako modul, jinak systém nebude schopen plně najet.

Potom zvolte přesný model procesoru. Doporučuje se zapnout prvky MCE (pokud jsou v nabídce), tak aby byl uživatel upozorněn na chyby hardwaru. Na některých architekturách (jako je x86_64) tyto chyby nejsou zapisovány do ale. To vyžaduje balíček.

Zvolte také "Maintain a devtmpfs file system to mount at /dev", aby byly kritické soubory zařízení dostupné už zkraje procesu zavádění ( CONFIG_DEVTMPFS a CONFIG_DEVTMPFS_MOUNT ):

Ověřte, že byla aktivována podpora pro SCSI diky ( CONFIG_BLK_DEV_SD ):

Nyní přejděte na Souborové systémy (File Systems) a vyberte podporu pro soubory systémy, které používáte. Nesestavte souborový systém použitý pro kořen (root) jako modul, jinak Gentoo nebude moci připojit tento diskový oddíl. Vyberte také Virtual memory a /proc file system. Vyberte jednu nebo více z násedujících možností dle potřeb systému ( CONFIG_EXT2_FS, CONFIG_EXT3_FS , CONFIG_EXT4_FS , CONFIG_MSDOS_FS , CONFIG_VFAT_FS , CONFIG_PROC_FS , and CONFIG_TMPFS ):

Pokud používáte pro připojení k internetu PPPoE nebo modem, aktivujte následující volby ( CONFIG_PPP, CONFIG_PPP_ASYNC , and CONFIG_PPP_SYNC_TTY ):

Zvolení dvou možností komprese nijak neublíží, ale ani není nezbytně nutné, stejně jako volba "PPP over Ethernet", kterou ppp použije pouze v případě, že bude nastaveno pro použití PPPoE v módu jádra.

Nezapomeňte do jádra zahrnout podporu síťových (ethernetových nebo bezdrátových) karet.

Většina systémů má k dispozici více jader, proto je důležité aktivovat Symmetric multi-processing support ( CONFIG_SMP ):

Pokud používáte vstupní zařízení USB (jako je klávesnice nebo myš) nebo jiná USB zařízení, nezapomeňte je také povolit ( CONFIG_HID_GENERIC and CONFIG_USB_HID, CONFIG_USB_SUPPORT , CONFIG_USB_XHCI_HCD , CONFIG_USB_EHCI_HCD , CONFIG_USB_OHCI_HCD ):

Volitelné: Sestavení initramfs
V některých případech je nutné sestavit initramfs - počáteční souborový systém v RAM. Nejběžnějším důvodem je, pokud se důležité souborové systémy (jako je nebo ) nacházejí na samostatném diskovém oddíle. S pomocí initramfs mohou být tyto oddíly připojeny za použití nástrojů v něm obsažených.

Bez initramfs je velké riziko toho, že systém správně nenajede protože nástroje, které jsou odpovědné za připojení těchto souborových systémů, potřebují informace, které jsou na nich uložené. Initramfs vloží tyto nezbytné soubory do archivu, který se použije bezprostředně po zavedení jádra, ale předtím než bude kontrola předána nástroji init. Skripty v initramfs potom zajistí správné připojení diskových oddílů před tím, než bude systém pokračovat ve spouštění.

K instalaci initramfs nejprve nainstalujte a pak jej nechte generovat initramfs:

Pro zapnutí podpory určitých prvků, jako je LVM nebo RAID, přidejte odpovídající volby. Pro více informací se podívejte na. V následujícím příkladu zapneme podporu pro LVM a softwarový RAID :

Initramfs bude uložen v. Výsledný soubor může být najít jednoduše vypsáním souborů začínajících na "initramfs":

Nyní pokračujte na Moduly jádra.

Alternativa: Použití genkernelu
Pokud ve vás ruční konfigurace vzbuzuje obavy, pak doporučujeme použití. Nakonfiguruje a sestaví jádro automaticky.

funguje tak, že nastaví jádro téměř shodně s tím, jak je nastaveno instalační CD. To znamená, že pokud je použit k sestavení jádra, systém v podstatě detekuje veškerý hardware během startu systému, stejně jako to dělá instalační CD. Protože nevyžaduje žádné manuální nastavování, jedná se o ideální řešení pro ty uživatele, kteří se nemusí při kompilaci vlastního jádra cítit v pohodě.

Nyní se podívejme na to, jak genkernel použít. Nejprve nainstalujeme ebuild.

Následně upravíme soubor tak, aby řádek obsahující  ve druhém poli v prvním poli odkazoval na správné zařízení. Pokud jste se řídíli příkladem rozdělení diskových oddílů z příručky, pak je tímto zařízením nejspíše se souborovým systémem ext2. Záznam v /etc/fstab tak bude vypadat takto:

Nyní sestavte zdrojové kódy jádra spuštěním příkazu. Vemte na vědomí, že sestaví jádro s podporou téměř veškerého hardwaru, tudíž sestavování může trvat docela dlouho!

Na konci genkernel vytvoří jádro a kompletní sada modulů a počáteční ram disk (initramfs). Jádro a initrd použijeme později v tomto dokumentu při konfiguraci zavaděče.

Konfigurace modulů
VLožte moduly, které je třeba načíst automaticky, do souborů, vždy jeden modul na řádek. Je-li potřeba je možné dodatečné volby modulů nastavit v souborech.

Všechny dostupné moduly lze zobrazit spuštěním příkazu. Nezapomeňte nahradit "" verzí právě sestaveného jádra.

Například pro automatické načtení modulu (což je ovladač síťové karty zn. 3Com), upravte soubor  a vložte do něj název modulu. Jméno souboru nemá pro načítač význam.

V instalaci pokračujte Konfigurací systému.

Volitelné: Instalace firmwaru
Některé ovladače vyžadují pro svoje fungování instalaci doplňkového firmwaru. Často se jedná o síťová rozhraní, zvláště u bezdrátových síťových karet. Také moderní grafické čipy od výrobců jako je AMD, NVidia a Intel vyžadují často externí soubory s firmwarem jsou-li použity open source ovladače. Většina firmwaru je součástí :