Handbook:Parts/Installation/Kernel/cs

Instalace zdrojových kódů
Základ, kolem něhož jsou vybudovány všechny distribuce, je jádro Linux. Je to vrstva mezi uživatelskými programy a systémovým hardwarem. Gentoo nabízí svým uživatelům několik možný zdrojů jádra. Celý seznam s popisem je dostupný na stránce Přehled jader.

Pro systémy založené na Gentoo doporučuje balíček.

Vyberte vhodné jádro a nainstalujte je pomocí :

Tím nainstalujete zdrojové kódy jádra do, v němž bude symbolický odkaz ukazovat na nainstalované zdrojové kódy jádra:

Nyní je čas nakonfigurovat a sestavit jádro. K tomu lze přistoupit dvěma způsoby:


 * 1) Jádro se konfiguruje a sestaví ručně.
 * 2) K automatickému sestavení a instalaci jádra Linux se použije nástroj zvaný.

Ruční konfiguraci vysvětlíme jako výchozí volbu, protože se jedná a nejlepší cestu jak vyladit prostředí

Úvod
Manually configuring a kernel is often seen as the most difficult procedure a Linux user ever has to perform. Nothing is less true - after configuring a couple of kernels no-one even remembers that it was difficult ;)

Nicméně jedno je pravdou: při manuální konfiguraci je nutné znát systém. Většinu informací získáte nainstalováním balíčku, který obsahuje příkaz :

Dalším zdrojem informací o systému je spuštění, po němž uvidíte jaké moduly jádra používá instalační CD, čímž můžete získat indicii o tom, co povolit.

Nyní přejděte do adresáře se zdrojovým kódem jádra a spusťte příkaz. Po něm na vás vyskočí obrazovka s konfiguračním menu.

Konfigurace jádra Linux má mnoho a mnoho sekcí. Nejprve si vypišme ty volby, které musejí být aktivovány (jinak by Gentoo nefungovalo nebo nefungovalo správně bez dodatečného poladění). Na Gentoo wiki máme k dispozici také Průvodce Gentoo nastavením jádra, který vám může poskytnout další pomoc.

Aktivace vyžadovaných voleb
Zajistěte, že všechny ovladače nezbytné pro zavedení systému (jako je řadič SCSI) jsou sestaveny jako součást jádra a ne jako modul, jinak systém nebude schopen plně najet.

Potom zvolte přesný model procesoru. Doporučuje se zapnout prvky MCE (pokud jsou v nabídce), tak aby byl uživatel upozorněn na chyby hardwaru. Na některých architekturách (jako je x86_64) tyto chyby nejsou zapisovány do dmesg ale. To vyžaduje balíček.

Vyberte také "Maintain a devtmpfs file system to mount at /dev", aby byly kritické soubory zařízení dostupné už zkraje procesu zavádění.

Nyní přejděte na Souborové systémy (File Systems) a vyberte podporu pro soubory systémy, které používáte. Nesestavte souborový systém použitý pro kořen (root) jako modul, jinak Gentoo nebude moci připojit tento diskový oddíl. Vyberte také "Virtual memory" a "/proc file system".

Pseudo Filesystems ---> [*] /proc file system support [*] Tmpfs virtual memory file system support (former shm fs) }}

Pokud používáte pro připojení k internetu PPPoE nebo modem, aktivujte následující volby:

Zvolení dvou možností komprese nijak neublíží, ale ani není nezbytně nutné, stejně jako volba "PPP over Ethernet", kterou ppp použije pouze v případě, že bude nastaveno pro použití PPPoE v módu jádra.

Nezapomeňte do jádra zahrnout podporu síťových (ethernetových nebo bezdrátových) karet.

Většina systémů má k dispozici více jader, proto je důležité aktivovat "Symmetric multi-processing support":

Pokud používáte vstupní zařízení USB (klávesnici nebo myš), nezapomeňte je zapnout také:

Volitelné: Sestavení initramfs
V některých případech je nutné sestavit initramfs - počáteční souborový systém v RAM. Nejběžnějším důvodem je, pokud se důležité souborové systémy (jako je nebo ) nacházejí na samostatném diskovém oddíle. S pomocí initramfs mohou být tyto oddíly připojeny za použití nástrojů v něm obsažených.

Bez initramfs je velké riziko toho, že systém správně nenajede protože nástroje, které jsou odpovědné za připojení těchto souborových systémů, potřebují informace, které jsou na nich uložené. Initramfs vloží tyto nezbytné soubory do archivu, který se použije bezprostředně po zavedení jádra, ale předtím než bude kontrola předána nástroji init. Skripty v initramfs potom zajistí správné připojení diskových oddílů před tím, než bude systém pokračovat ve spouštění.

K instalaci initramfs nejprve nainstalujte a pak jej nechte generovat initramfs:

Pro zapnutí podpory určitých prvků, jako je lvm nebo raid, přidejte odpovídající volby. Pro více informací se podívejte na. V následujícím příkladu zapneme podporu pro LVM a softwarový raid (mdadm):

Initramfs bude uložen v. Výsledný soubor může být najít jednoduše vypsáním souborů začínajících na "initramfs":

Nyní pokračujte na Moduly jádra.

Alternativa: Použití genkernelu
Pokud ve vás ruční konfigurace vzbuzuje obavy, pak doporučujeme použití. Nakonfiguruje a sestaví jádro automaticky.

funguje tak, že nastaví jádro téměř shodně s tím, jak je nastaveno instalační CD. To znamená, že pokud je použit k sestavení jádra, systém v podstatě detekuje veškerý hardware během startu systému, stejně jako to dělá instalační CD. Protože nevyžaduje žádné manuální nastavování, jedná se o ideální řešení pro ty uživatele, kteří se nemusí při kompilaci vlastního jádra cítit v pohodě.

Nyní se podívejme na to, jak genkernel použít. Nejprve nainstalujeme ebuild.

Následně upravíme soubor tak, aby řádek obsahující  ve druhém poli v prvním poli odkazoval na správné zařízení. Pokud jste se řídíli příkladem rozdělení diskových oddílů z příručky, pak je tímto zařízením nejspíše se souborovým systémem ext2. Záznam v /etc/fstab tak bude vypadat takto:

Nyní sestavte zdrojové kódy jádra spuštěním příkazu. Vemte na vědomí, že sestaví jádro s podporou téměř veškerého hardwaru, tudíž sestavování může trvat docela dlouho!

Na konci genkernel vytvoří jádro a kompletní sada modulů a počáteční ram disk (initramfs). Jádro a initrd použijeme později v tomto dokumentu při konfiguraci zavaděče.

Konfigurace modulů
Vypište moduly, které je třeba načíst automaticky v souboru. Je-li to potřeba, mohou být k modulům přidány dodatečné volby.

Všechny dostupné moduly lze zobrazit spuštěním příkazu. Nezapomeňte nahradit "" verzí právě sestaveného jádra.

Například pro načtení modulu (což je ovladač síťové karty zn. 3Com), upravte soubor a vložte do něj název modulu.

V instalaci pokračujte Konfigurací systému.

Volitelné: Instalace firmwaru
Některé ovladače vyžadují pro svoje fungování instalaci doplňkového firmwaru. Často se jedná o síťová rozhraní, zvláště u bezdrátových síťových karet. Většina firmwaru je součástí :